Her forlader denne Jord, Hélene Delambre,
min bror Andrés enke,
som jeg elskede højt, håbløst.
Hun blev til sidst tilintetgjort af frygtelige minder:
En erindring af grufuldheder som ikke blev uklare, som årene gik,
som i stedet voksede uhyrligt, og efterlod hendes sind rystet og uligevægtigt,
så døden, da den kom, var en salig befrielse.
- Om forladelse. Må jeg tale med Dem? - Nej, det må De ikke.
Mr Delambre? Jeg kondolerer ved Deres mors død.
- Vil De venligst forsvinde? - Jeg er en anerkendt freelance journalist.
De er en anerkendt sladresøster. Vil De nu venligst lade os være i fred?
Hvorfor vil De ikke have, at jeg taler med Deres nevø?
På grund af ubesvarede spørgsmål omkring Deres brors død?
Alt sammen meget mystisk. Først blev det kaldet mord.
Så blev det kaldet selvmord. Først blev Hélene Delambre anholdt.
Så blev hun løsladt. Alt sammen meget besynderligt.
Granville, forsvind. Og prøv aldrig den taktik igen.
Inspektør Beauchamp. Var du ikke en stor del af det dække?
Det her bliver godt læsestof, det lover jeg.
Tak, inspektør Beauchamp. Aviserne kan være ubehageligt hårdnakkede.
Du må forstå deres iver efter at opklare en gåde.
Ja. Du og inspektør Charas var meget venlige.
- Jeg assisterede kun. Det var hans sag. - Nej.
Nej, du var også uvurderlig. Det skal jeg aldrig glemme.
Du måtte udholde en hel del, monsieur. Hvis jeg kan være til hjælp, send endelig bud.
Tak.
Den mand er en skændsel for alle anstændige journalister, sådan at trænge sig på nu.
Ikke desto mindre stillede han et spørgsmål.
Hvorfor blev mor anklaget?
- Det kan jeg ikke fortælle dig. - Det bliver du nødt til.
Hele mit liv har jeg hørt rygter.
Jeg ved, at noget forfærdeligt skete, noget værre end
selvmord eller mord.
Hvad var det?
François... Alt er bedre end at være uvidende.
Hvis jeg fortæller dig det, Philippe, vil det plage dig resten af dit liv.
Fortæl mig det. Jeg har ret til at vide det.
Vær venlig at tage os til Delambre Freres. Det gamle støberi.
- Monsieur Delambre. - Gaston.
Philippe. Jeg bønfalder dig, lad være med at gå derind.
Det sted er forbandet. Det sværger jeg på.
Lige siden... Lige siden den dag André Delambre begyndte at arbejde der.
Det var mig... som fandt hans stakkels, knuste krop.
Tro mig, jeg ved det... jeg ved det.
Åh, jeg be´r. Jeg bønfalder jer. Gå ikke derind.
Okay, Gaston. Tak fordi du advarede os.
Vi er her ikke længe. Fortsæt dit arbejde.
Stakkels gamle fyr. Det foruroliger ham, når her kommer nogen.
Han kan huske for meget.
Dette laboratorium har været låst, siden den dag André døde.
Det står, som han efterlod det.
Udstyret... Det er alt sammen knust.
Ja, han gjorde det - i blindt raseri, for at tilintetgøre den maskine han skabte,
fordi den tilintetgjorde ham.
Den ødelagde ham og din mor,
fordi han vovede sig ind på vidensområder, hvor mennesket ikke burde begive sig hen.
Ren overtro. Der er ingen vidensområder, hvor mennesket ikke burde begive sig hen.
For halvtreds år siden, sagde dumme folk, at mennesket ikke var bestemt til at flyve.
Far forskede i transmission af molekylære strukturer. Det ved jeg.
- Bare fortæl mig, hvad der skete. - Udmærket, Philippe. Jeg fortæller dig det.
Ja, det er sandt. André forskede i transmissionen af materiale.
Apparatet, som du ser ødelagt der, blev bygget for at bevise hans teori:
At tredimensionale molekylære strukturer
kan transmitteres øjeblikkeligt igennem rummet,
næsten på samme måde som et fjernsynsbillede.
Men et fjernsynsbillede er blot en elektronisk fremstilling af lys og skygge.
Andrés maskine opløste molekylerne af solidt materiale,
og genintegrerede dem derpå et andet sted.
Til sidst fik André så megen tillid til sin maskine,
at han sendte sig selv igennem disintegration-integration processen.
Han transmitterede sig selv vellykket.
Så, under det tragiske andet forsøg,
gik noget galt.
Ubevidst befandt han sig i desintegrator-kammeret,
men han var ikke alene.
Sammen med ham var en flue.
Resultatet var et væsen med André Delambres krop,
og en arm og et hoved
af en flue.
Derfor besluttede André, at skaffe sig af med sig selv på en sådan måde,
for at holde en sådan afskyelighed fra verdens øjne.
Med din mors hjælp, knuste han det afskyelige hoved og arm
i en af presserne derude i det gamle støberi.
Nu ved du hvorfor, jeg ikke ville fortælle dig det,
og hvorfor vi må væk herfra og aflåse stedet her
og aldrig vende tilbage igen.
- François? - Ja?
Kan du huske, hvad du fortalte mig efter min fars død?
Ja, det tror jeg.
Du sagde, han var som en opdagelsesrejsende i et ubeboet land,
hvor intet menneske havde været før.
At han søgte efter en fantastisk sandhed.
Han fandt den næsten, men i et kort øjeblik var han skødesløs.
- Ja, Philippe, det husker jeg. - Husker du, hvad jeg spurgte dig om?
Ja. Du sagde, du ville være en opdagelsesrejsende som din far.
- Og du bad mig hjælpe dig. - Vil du hjælpe mig?
Har jeg ikke gjort det? Den bedste videnskabelige uddannelse...
Jeg sagde en opdagelsesrejsende som min far. Jeg læste hans videnskabelige papirer.
Jeg forstår, hvad han prøvede på at gøre. Jeg har selv arbejdet på det område.
Jeg vil genopbygge dette.
Det vil være hans mindesmærke, hans retfærdiggørelse.
Philippe... Det tilintetgjorde ham. Det kunne tilintetgøre dig.
Han var skødesløs. Det vil jeg ikke være.
- Nej, Philippe. - Bryder du dit løfte?
- Det var et løfte til et barn. - Det var et løfte til mig.
- Jeg er ked af det, jeg kan ikke hjælpe dig. - Hvorfor ikke? Giv mig én god grund.
- Bortset fra bekymring for min sikkerhed. - Jeg giver dig en grund: Penge.
Jeg har ikke råd til at støtte dig med det vovestykke. Ej heller kan forretningen.
Det er den enkelte, ubehagelige sandhed.
Okay, François. Jeg tror ikke på dig, men jeg vil ikke diskutere det.
- Opgiver du idéen? - Selvfølgelig ikke.
- Philippe, hør... - Jeg opgiver den aldrig.
Da mor var levende, var hun så besat af angst, at jeg ikke kunne arbejde åbent.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne.
Jeg arbejdede hemmeligt.
Nu er hun væk.
- Philippe, hør på mig... - Jeg ønsker at være alene.
Jeg vil blive her et stykke tid.
Vær venlig at lade mig være alene.
- Goddag, Alan. - Goddag, Phil.
- Jeg håber ikke, det var for ubehageligt. - Tak.
- Jeg havde en sludder med min onkel. - Åh? Gik han med til at hjælpe dig?
Nej. Men jeg lærte noget, som gjorde mig mere beslutsom end før til at fortsætte.
- Vil du stadig arbejde med mig? - Selvfølgelig vil jeg det.
Jeg betaler dig samme løn som min onkel, så langt som mine penge rækker.
- Vi begynder, hvor min far sluttede. - Pengene er ikke vigtige.
Det er chancen for at følger op på André Delambres arbejde. Hvornår begynder vi?
- Med det samme. - Her på fabrikken?
Nej. Jeg vil væk fra Montreal. Jeg har det perfekte sted til at arbejde.
- Vil du gerne se det? - Selvfølgelig.
Det var min bedstefars hus.
Min far elskede det så højt, at den gamle mand efterlod det til ham.
Så nu er det mit.
Phil, det er et palæ.
- Monsieur Philippe, dejligt at se dig. - Og dig, madame.
Det er Mr Alan Hinds. Madame Bonnard, min husbestyrerinde.
En fornøjelse, monsieur.
- Goddag, Cécile. - Goddag, Philippe.
- Cécile, det er Alan Hinds. - En fornøjelse at møde dig.
- Goddag? - Alan skal arbejde sammen med mig her.
- Jeg vil, han får værelset ved siden af mit. - Selvfølgelig. Og nu bliver I til te.
Åh, nej. Jeg...
Nå, det lyder som om, vi bliver til te.
- Lad os se på værkstedet. - Du overdrev ikke.
Hun er en skønhed.
Ih, ja, det er hun. Kom med.
Det er her, jeg har arbejdet.
Det er fint.
Rigelig med plads til at udvide.
Hele situation er ideel. Vi kan bo her i bekvemmelighed.
Vi har det fuldstændig for os selv. Den nærmeste nabo er en kvart km. væk.
- Det første vi må gøre... - Efter at vi har fået te.
..efter te, er at tage ind til byen og hente min fars afhandlinger fra det gamle laboratorium.
Jeg ønsker ikke, at François skal vide det.
Der er en vagt, gammel fyr ved navn Gaston. Vi må lokke ham væk.
Han kender ikke mig. Jeg finder på en eller anden historie til ham.
Okay. Vi tager, hvad vi har brug for.
Diagrammer, optegnelser af eksperimenter, hvad vi kan finde. Så går vi i gang.
Du vil ikke kunne genkende den gamle vinkælder, når vi har fyldt den med udstyr.
Vi lader dig komme på besøg, hvis du bringer sådanne kiks.
- Jeg har selv bagt dem. - Det tror jeg ikke på.
- Det har jeg virkelig. - Virkelig?
- Har I kendt hinanden længe? - Siden vi var børn.
- Jeg kom her for at besøge min bedstefar. - Vi legede sammen i haven.
Engang blev Philippe meget sur på mig og smed sand i ansigtet på mig.
Smed sand i dette vidunderlige væsens ansigt? Din sjover.
- Philippe. - Hvad i alverden er der i vejen?
- Er du syg, monsieur Philippe? - Du ser ud, som om du har set et spøgelse.
Det var fluen. Fluen forstyrrede dig.
Jeg har altid hadet dem. Jeg... undskyld.
HØJSPÆNDING
- Hvad gør vi nu? - Det ved jeg ikke.
En vandkølet tetrode ville gøre det, men den koster en formue.
- Er bankkontoen ved at blive anæmisk? - Ja, det er den.
Hør, Phil, det har været min mening at tale med dig om det her.
Du har givet mig løn i tre uger nu, og jeg har ikke brugt en femøre.
Mad og logi her er vidunderligt. Så glem lønnen.
Betal mig når din dims er en bragende succes, hvilket jeg er sikker på den bliver.
Tak, Alan. Tro mig, jeg værdsætter det.
Goddag, madame Bonnard.
- Hvor er Philippe? - I kælderen og arbejder.
Goddag, François. Jeg spekulerede på, hvor hurtigt du ville finde mig.
Det krævede ikke et geni at gøre det.
Nå, jeg kan se, at du gik i gang imod mit ønske.
Det er mit hus. Jeg har brugt mine egne penge.
- Vidste du, at Alan Hinds var med mig? - Ja, selvfølgelig.
Det mistænke jeg, da han forlod mit firma.
Tak for din loyalitet.
Som du sagde, er det dit hus. Nu formoder jeg, du beder mig om at gå.
Nej, François, det ville jeg ikke gøre. Jeg er glad for, at du kom.
Du sparede mig en tur ind til byen.
Sandheden er, jeg er næsten løbet tør for penge.
- Jeg sagde, jeg ikke ville støtte dig. - Ja, det sagde du.
Men jeg er medejer af Delambre Freres?
Ja, det er du.
Okay... Jeg vil have min halvdel.
Vrøvl. Man kan ikke dele en forretning som en pose æbler.
Jeg sælger min halvdel for hvad end, den vil indbringe, til hvem som vil købe den.
Du kan ikke være alvorlig.
Vil du ødelægge et firma, som har været i vores familie i over 100 år?
Hvis jeg blev nødt til det.
- Du vrider armen om på mig. - Jeg er ked af det, François.
Men hvis du ikke vil hjælpe mig, rejser jeg pengene, hvordan jeg end kan.
Ja, det tror jeg, du ville.
Det tror jeg, du ville.
Udmærket.
Fordi jeg har en ansvarsfølelse over for Delambre Freres, selv hvis du ikke har,
skaffer jeg, hvad du end behøver.
Tak, François.
Det vil virke. Tro mig, jeg vil ikke kun have dine penge.
- Jeg vil have, at du arbejder med os. - Jeg vil arbejde med jer.
Ikke fordi jeg er overtalt, eller har håb om, at det vil lykkes for dig, hvor André fejlede,
men for at beskytte dig mod de dødbringende konsekvenser af at bygge den opfindelse.
Og jeg vil fortsætte med at prøve at fraråde dig hele vejen igennem
fra at fortsætte med dette projekt.
Det er fint. Du er velkommen til at prøve.
Men bare arbejd sammen med mig.
Jeg lover, at du vil tro på dette lige så stærkt, som jeg gør.
- Vi får se. - Vi får se.
- Hvornår kan jeg bestille nyt udstyr? - Når som helst du vil.
- I dag? - Hvis du vil.
Jeg møder dig på fabrikken.
Udmærket.
Phil, du er vidunderlig. Nu kan vi rigtig få begyndt.
- Jeg er ked af, jeg måtte gøre det sådan. - Jeg hænger på, hvis det ikke gør noget.
- Jeg har nogle ærinder i byen. - Okay.
- Jeg samler dig op her cirka kl. tre. - Klokken tre.
Taxi.
- Goddag, Ronnie. - Ikke Ronnie. Alan Hinds, venligst.
Nå, Mr Hinds, hvad fører dig hertil?
- Penge. - Sagde du penge?
- Du får ingen af mine, min dreng. - Et øjeblik, min fine, fede ven.
Hvad ville du sige, hvis jeg fortalte dig, jeg har færten af noget værd millioner?
- Jeg ville sige, at du løj. - Ikke denne gang, Max.
Hør, en ting må du indrømme: Jeg ved noget om elektronik.
Jeg har arbejdet for Delambre Freres.
Den nye radar for det Canadiske Luftvåben. Er måske værdifuld.
Max, dette er ingen radar. Det er noget helt fantastisk,
og jeg er i en god placering til at stjæle den.
Gå i gang og stjæl den. Hvorfor komme til mig?
Jeg har brug for nogen til at sælge den for mig.
Jeg snupper tegningerne og specifikationerne. Du sælger dem.
Ronnie, du ville snyde din egen mor.
Det ville du også. Men der er rigeligt til os begge.
- Jeg siger dig, det er kolossalt. - Udmærket, det er kolossalt.
Hvad er det?
Var du her i Montreal, da André Delambre blev dræbt?
- Det var jeg. - Kan du huske nogle mærkelige rygter,
angående det projekt han arbejde på, da han døde?
Ja, det gør jeg.
Tag kontakt til de førende elektronikvirksomheder, de store karteller.
Spørg dem kun om en ting: Om de er interesseret i en disintegrator-integrator.
Læn dig så tilbage og vent på at tilbudene kommer ind.
De vil se noget, en form for bevis.
Jeg bringer dig noget om en dags tid. Bare nok til at skærpe deres appetit.
Hvad vi får, deler vi 50-50. En aftale?
Jeg vil arbejde sammen med dig. Ikke fordi jeg stoler på dig.
Naturligvis ikke - så ville du være et fjols. Og du er ikke et fjols.
En grådig gris måske, men ikke et fjols.
Tak. For resten, hvor kan jeg få fat i dig, hvis jeg får brug for dig?
Max. Vær venlig også at give mig æren af en smule fornuft.
Du hører fra mig, når jeg er klar.
- Du kan regne med mig. - Det er jeg sikker på.
Med det britiske politi efter dig, ville du ikke turde lave løjer med mig.
Hvor mange år ville de give dig, hvis de tog dig tilbage til London?
Ikke noget sådan. Måske hængning, men ikke fængsel.
Ser du, jeg afsluttede engang et samarbejde med en fyr, som viste sig at være upålidelig.
Faktisk afsluttede jeg ham.
- Farvel, Max. - Farvel, Ronnie.
Alan. Hvad laver du i denne del af byen?
En gammel ven - Jeg... Jeg besøger ham, når jeg er i byen.
OK, Alan. Det stemmer alt sammen.
Nå, sir, nu da vi er klar til at gøre et forsøg, vil du indgå et lille væddemål?
Ikke så skeptisk som du var før? Jeg vidste, vi ville få en troende ud af dig.
Siden et askebæger var den første genstand transmittet i fars eksperimenter,
anser jeg det kun for passende, at vi bruger et i vores.
- Perfekt. - Ingen forandringer.
- Godmorgen, Philippe. - Godmorgen, François.
- Godmorgen, Alan. - Godmorgen.
- Hvad står på vores program på i dag? - Vi skal prøve en levende genstand.
- Et marsvin? - Jeg er færdig her, Phil.
- Gider du tjekke kredsløbet, François? - Godt.
- Gigantisme. - Må være i amplitude-kontrollen.
Lad os finde det. Lad os tjekke alt.
Goddag, Cécile.
- Det er sent. - Ja, det ved jeg.
Tak, Cécile.
Phil?
Tja, han ser helt normal ud.
Gider du sætte et marsvin i desintegrator-kammeret, Alan?
Nu hvor gigantismen er rettet, forsøger vi det eksperiment, far beskriver her.
Først disintegrationen: "Behold genstanden i en ulegemlig tilstand et stykke tid,
derpå fuldend cyklussen og bring genstanden tilbage."
Kun disintegration-cyklussen.
I ingen af hans eksperimenter noterede han bivirkninger fra forsinket genintegration.
Vi bringer ham tilbage i morgen tidlig omkring kl. ti.
Okay. Jeg vil sørge for at være tilbage hertil.
Kom nu, Phil. Hold fyraften.
- Man kan ikke arbejde dag og nat, ved du. - Jeg er ikke træt.
- Jeg er sikkert for spændt. - Det kan jeg godt forstå.
Fik ham.
Phil. Det er jeg ked af, gamle ven.
Her.
Hvad er der? Hvorfor irriterer de små ulækre dyr dig?
Jeg er din ven. Du kan fortælle mig det.
Hvis du er min ven, så gør det aldrig igen.
Bestemt ikke. Det gør jeg ikke.
Kom nu. Du har haft en stor dag.
Du må passe på dig selv.
Gå ovenpå og få noget hvile. I morgen bliver også en stor dag.
Jeg formoder, du har ret.
Ronald Holmes, du er arresteret.
Nu ikke noget af det. Rejs dig op.
- Hvordan fandt du mig? - Det er lige meget.
Hvor er alle dine strissere? Du... du kom ikke alene?
Vend dig rundt og stræk dine hænder ud.
- Philippe, hvad var det? Lysene. - De dæmpede sig også på mit værelse.
Alan?
- Hvad skete der med lysene? - Kortslutning. Dumt af mig.
Jeg fik ryggen af den stol viklet ind i hovedkontakten.
Håber jeg ikke ødelagde noget.
Nogle kobber-stykker smeltede. Det er vist alt.
- Jeg mener ikke, det skulle berøre maskinen. - Det er jeg sikker på, det ikke kunne.
Måske burde vi prøve den, bringe rotten tilbage en smule før det fastsatte tidspunkt.
Et øjeblik, Phil. François sagde, han ville sørge for at være her.
Jeg er sikker på, han ville blive støt, hvis vi bare gik i gang uden ham.
Maskinen er okay. Sikringerne sprang ikke engang.
Du har sandsynligvis ret.
Vi venter.
Jeg var på vej i seng, da lysene begyndte at dæmpe sig.
Jeg kom bare ned for at kaste endnu et blik på ballast-kredsløbet.
Jeg lægger de sager af vejen, så går jeg også i seng.
- Okay. Godnat, Alan. - Godnat.
- Hallo? - Max, jeg må mødes med dig i aften.
- Det kan jeg ikke. Jeg har arbejde at lave. - Det skal være i aften.
Nej, jeg kan ikke komme derhen. Jeg fortæller dig det, når jeg ser dig.
Mød mig om 40 minutter ude ved den gamle Cross Creek vej, en km. vest for hovedvejen.
Vær der.
- Kunne det ikke vente til i morgen? - Nej. Jeg må skaffe mig af med den bil nu.
Ronnie, hvad har du gang i?
Så ruller hun over, lige der.
Nå, Max, nogen interesse i vores tilbud?
Interesse? Ja, bestemt.
Jeg tog kontakt til de fire største firmaer. To af dem er klar til at gøre forretninger.
Alt de spørger efter er en tilkendegivelse af, at vi virkelig har det.
Nå, her er din tilkendegivelse.
Bare nok til at vise, at vi er på rette spor, ikke nok til at udlevere hele idéen.
Du har ret. Jeg fremkalder den film, når jeg kommer hjem.
Jeg går resten af vejen.
Få gang i dine kontakter, vis dem den film, og opstil den bedste forretning.
Jeg gør min del færdig her og tager kontakt til dig i morgen.
Okay, Ronnie.
- Goddag, Alan. - Philippe, du... Du forskrækkede mig.
- Hvad lavede du derude? - Jeg hørte en bil starte,
så jeg gik ud for at undersøge det.
Madame Bonnard hørte en bil.
Hun vækkede mig og fortalte mig om det. Men det var næsten for to timer siden.
Ih, nej. Det var kun for 10 eller 15 minutter siden. Måske en anden bil.
Gådefuld leben, hva´?
Meget gådefuldt.
Blodpletter der...
Det ser ud, som om nogen har prøvet at tørre dem op.
Det er blodpletter, ikke?
Tja, Phil, jeg er inderligt flov, tro mig.
Du prøvede at genintegrere rotten, ikke sandt?
Og fik ingenting.
Det er utilgiveligt, men jeg var så nysgerrig efter at se, om vi fik løst problemet,
at jeg bragte ham tilbage for at se.
Fortsæt. Du klarer dig fint.
Tja, den lille fyr bed mig.
Jeg blev hidsig, og jeg dræbte ham.
- Det er jeg ked af. - Lad os se såret.
- Hvad? - Lad os se såret.
Rotte-bid er farlige. De burde blive set til.
Det er virkelig intet. Det er bare en skramme. Ikke værd at bekymre sig om.
Du har en forklaring på alt, ikke Alan?
Hør, Phil, gamle ven, jeg...
Lad os høre dig forklare de her.
Jeg kan forklare dem.
Men det gør jeg ikke.
Med denne behøver en fyr ikke forklare, gør han?
Giv mig dine nøgler.
Dine nøgler.
Åbn kammeret.
Jeg stolede på dig. Jeg ville have givet dig en fair andel af alt, jeg tjente på den maskine.
Åbn det.
Det er for sent, Alan. Jeg har allerede ringet til politiet.
En slåskamp?
Hvor er Philippe?
Cécile. Cécile, Jeg havde en opringning fra Philippe.
Nogle problemer med Alan. Hvor er han?
- De sloges, monsieur. - Sloges? Hvem sloges?
Alan? Philippe? Hvor? Hvor?
Dernede. Philippe skreg.
Og så hørte jeg maskinen.
Maskinen?
Alan? Alan?
Alan, hvor...?
- Hvor er Philippe? - En interessant spørgsmål, Mr Delambre.
- Hvor er han? - Skal vi sige, han tjener videnskaben?
Alan.
- Monsieur François. - Hjælp mig indenfor.
Det er et forfærdeligt sår, monsieur. Lad mig ringe efter en læge.
Nej, jeg må ned til laboratoriet. Det er den eneste måde Philippe kan reddes.
Hjælp...
Politiet.
Jeg vil ikke have politiet herned, før jeg er færdig med maskinen.
Madame Bonnard, forsink dem hvis du kan.
Stands.
Politiet.
- Politiet. - Det er overbetjent Dubois.
Vi har en såret, skudsår.
Send en ambulance til 418 Cromwell Road.
Hjælp mig. Cécile.
Hjælp mig.
Jeg er her. På døren. Cécile.
Hjælp mig.
Cécile.
Monsieur? Hvad er det?
- Godmorgen, kommissær. - Hvor er Delambre?
- Lige kommet tilbage efter operationen. - Jeg vil tale med ham.
Jeg er blevet fortalt, det tager adskillige timer, og lidt til, sir.
Det hele er ved at falde på plads.
Håndjernene var Evans´, og jeg tror, at han er blevet myrdet.
Der var blodpletter og mærker, hvor nogen var blevet slæbt til en bil.
Jeg vil tale med François Delambre, så snart han er ved bevidsthed.
Tak.
Vær venlig at få fat i kommissær MacLish.
Monsieur Delambre, jeg er overbetjent Dubois fra politiet.
Fangede... Fangede I ham?
Din nevø? Nej, det gjorde vi ikke.
Men du så ham.
Du ved det. Du så væsenet.
Væsenet, sir? Mine mænd og jeg så nogen i laboratoriet.
Han nægtede at adlyde en ordre om at standse,
så jeg skød, men han undslap.
Men du så ham ikke?
Vi så ikke hans ansigt, hvis det er det, du mener.
Det var din nevø, ikke sandt?
Jeg må tale med inspektør Beauchamp.
Jeg er ked af det, inspektør Beauchamp er udenbys på et officielt ærinde.
- Kommissær MacLish har kommandoen. - Jeg...
Jeg må tale med inspektør Beauchamp.
Monsieur Delambre, det er kommissær MacLish.
Jeg vil ikke tale med nogen bortset fra inspektør Beauchamp.
Mr Delambre, jeg har kommandoen her.
Du bedes venligst besvare mine spørgsmål. Hvorfor flygtede din nevø?
Jeg forlanger rettigheden til at tale med inspektør Beauchamp.
Mr Delambre, dit vedvarende afslag koster måske din nevø livet.
Han nægtede at adlyde ordre om at standse. Mine mænd har ordre til at skyde uden varsel.
Nej... Det ville være mord.
- Han har intet gjort. - Hvorfor flygtede han så fra os?
Jeg vil se inspektør Beauchamp.
- Bliv hos ham. - Javel, sir.
Monsieur Delambre... fortæl mig venligst
hvorfor du må tale med inspektør Beauchamp?
Hvorfor?
Han assisterede inspektør Charas i efterforskningen af...
min brors død.
Han kender den... den forfærdelige hemmelighed.
Du vil ikke tro... Du vil ikke tro...
Den forfærdelige hemmelighed...
Angår den en flue?
Hvad... Hvad så du?
- Hvad så du? - Intet.
Jeg... Jeg troede, jeg... Det er intet.
Jeg kontakter inspektør Beauchamp med det samme.
Hallo? Ronnie? Hvor er du?
Jeg har ordnet noget materiale. Er du klar?
Ja, helt klar. De har pengene klar.
Jeg må sige, at du har forkludret alt grundigt.
Der er ingen tvivl om det. Unge Delambre leder efter dig.
Præcis. Han leder efter mig. Du har intet at bekymre dig om.
Måske ikke. Men jeg foreslår, du skynder dig.
Tak.
Inspektør Beauchamp... Gudskelov du er her.
Inspektør, det er... det er sket igen. For Philippe.
Ja, da jeg hørte om den mærkelige maskine, vidste jeg...
Maskinen... Der må ikke blive pillet ved maskinen.
Hvis der bliver rørt ved den, vil Philippe være tabt for evigt.
Den vil ikke blive rørt, det forsikrer jeg dig om.
Hvis...
- Hvis Philippe bliver fanget levende... - Ja?
Hvis Philippe bliver fanget levende,
skal vi stadig finde det lille væsen, husker du det?
Ja, det husker jeg.
Vi finder den. Jeg tager selv til laboratoriet.
Integrator-kammeret var smadret. Jeg har... Jeg har givet dem besked om at lave et nyt.
Ja, men vil du have kræfter til at betjene maskinen?
- Jeg finder kræfterne. - Det er jeg sikker på, du vil.
Vær venlig at tage ham ovenpå.
Mademoiselle, jeg er inspektør Beauchamp.
- Vil du vise mig til Philippes værksted? - Jeg viser dig vej.
Cécile. Jeg er Philippe.
Philippe.
Ingen vil hjælpe mig.
Cécile.
Cécile. Jeg er Philippe.
Philippe. Ingen vil hjælpe mig.
Cécile.
Jeg er Philippe.
Hjælp mig. Cécile.
- Sygeplejerske, vil du undskylde os, tak? - Javel, inspektør.
- Fangede du den? - Ja, jeg fangede den.
Den virkede svag. Jeg gav den mad.
Hvor lang tid lever en flue?
Musca domestica, almindelig flue: Livsperiode cirka tre uger.
- Men de dør meget hurtigt, når det er koldt. - Jeg ser til, laboratoriet bliver holdt varmt.
Men hvordan kan vi vide, hvor meget af dens livsperiode det væsen har tilbage?
Det virker håbløst, inspektør. Så håbløst.
Min kære ven, intet er nogensinde håbløst.
Men med 100 mænd som leder efter ham, jager ham, som var han et vildt dyr...
Hvordan kan han undgå 100 mænd?
Måske er han allerede død.
Såret af en af jeres politikugler, er han måske kravlet ind i et krat for at dø.
Hold modet oppe.
Du får brug for det - alt sammen - når vi finder ham.
Hvad er der?
- Manden du kendte som Alan Hinds. - Ja?
Han er død. Halsknogler knust af et gigantisk pres.
Også en berygtet forhandler af stjålne ejendomme ved navn Max Barthold.
Gjorde Philippe det?
- Hvad kan vi gøre? - Vente, indtil politiet fanger Philippe.
Eller, hvis han undgår dem, vente indtil han kommer her.
Du og pigen og hendes mor er de eneste, han eventuelt kunne søge hjælp hos.
- Inspektør... - Ja?
Hvad hvis han kommer her.
Og hvad hvis han ikke er som André.
Da dette skete for min bror,
havde han stadig en menneskelig tankegang og en menneskelig samvittighed.
Hvad hvis Philippe ikke har et menneskes sind, men en flues blodtørstige hjerne?
Jeg be´r til, at han ikke har det.
Men hvis han kommer her - ikke efter hjælp, men
for at dræbe...?
Så må han tilintetgøres.
Inspektør... Hjælp mig.
Fortæl François han behøves i laboratoriet. Lad ikke sygeplejersken stoppe dig.
Jeg er okay.
Læg ham i kammeret, hurtigt.
Visiontext tekster: Christina Mohr
DANISH